Jag kanske inte är tydlig nog.
Jag kanske måste vara uppriktig och säga vad jag vill ha.
Vad är det du vill ha?
Jag vill att din själ öppnas för mig.
Frustration och bedrövelse orsakas av oförverkligad potential.
Hedonismen innebar omedelbar behovstillfredsställelse.
Även flyktiga begär uppmuntrades, också på andras bekostnad.
–Kan jag ta en cigg? –Visst.
Du går inte på andra filosofiföreläsningar.
Etik är en av mina obligatoriska. Jag pluggar faktiskt film.
Är du en sån som tror att du är Scorsese–
–för att du har kollat på film i stället för att ligga på fredagar?
Jag är definitivt inte nästa Scorsese.
Och skälet att jag inte fick ligga var mer förnedrande än film.
–Quaid. –Stephen Grace.
Filosofikurserna suger i alla fall. Vi borde närma filosofins kärna:
Det vi inte förstår, det vi fruktar.
För om vi inte gör det, så riskerar vi... Strunt samma.
–Vad riskerar vi? –Om man inte söker upp odjuret...
...söker odjuret till sist upp en själv.
Min fruktan är nog för liten för att fylla en tvåtimmarsföreläsning.
Vad är det värsta du har råkat ut för?
Min storebror dog när jag var femton.
–Hur dog han? –I en bilolycka. Han var full.
Att förlora ett äldre syskon måste ha gett livet en känsla av bräcklighet?
Kom igen... Ingen dödsskräck?
Nej, ingen skräck. Det var ilska och sorg, men ingen skräck.
Skräck hade varit självupptaget.
Jag lever faktiskt ett ganska trist liv.
Det är inte ofta skräck kommer in i mitt liv.
–Okej, jag släpper det. –Tack.
–Och där missade jag tåget... –Ditt larm ringer hela tiden.
–Jag är bara praktiskt lagd. –Eller rädd för att leva.
Vakna, älskling. Vi är hemma. Är du trött?
Vilken saga vill du höra i kväll?
–Kan jag hjälpa till? –En olycka. Jag måste låna telefon.
Telefonen fungerar tyvärr inte.
Sarah! Sarah, ut ur huset!
Mamma?
Det här är din mor.
Din far.
–Jag har inte sovit nåt vidare. –Matte eller etik?
–Jag gick ut. –Du följer ju aldrig med ut.
Jag planerade inget, det bara hände.
Stephen, det står en polis härute.
Han undrar om jag vet var du var igår kväll.
–Där rök din gyllene framtid. –Det var kul.
–Vad gör du här? –Jag vill att du kommer förbi ikväll.
–Varför då? –Jag har ett förslag.
–Du kan väl berätta nu? –Jag har inte tid.
Kom efter jobbet. Pilgrim Street 64.
–Tack. –Trevligt att träffas.
Coolt födelsemärke, förresten.
Då var vi klara för idag.
–Snyggt. –Måleriet är en hobby.
–Har du fler? –Nej.
Jag slår sönder dem när jag är klar. Jag pallar inte alla stirrande ögon.
Jag ska byta om.
Jag har tänkt på en grej.
–Visst har du hört talas om Kinsey? –Ja.
–Han med sexstudierna? –Tänk dig en skräckstudie.
En granskning av folks fruktan och orsakerna till den.
Du har utrustning via filmstudierna, och du behöver ett uppsatsämne.
Kalla det katarsis–experiment. Att uppleva en annans skräck...
Det är säkraste sättet att röra vid odjuret.
Jag tror inte att jag vill vidröra ditt odjur.
I så fall kan vi göra det för att det blir skitkul att göra nåt minnesvärt!
Om du framställer saken så...
Den där sommaren min bror dog köpte han en gammal skrotbil.
Men den var snygg. En 65:a.
Ögonskuggeblå Mustang.
Vi körde runt i den hela sommaren.
Jag ville inte erkänna förut, men du hade rätt.
När min bror dog–
–var min första tanke att jag också hade kunnat sitta i bilen.
Att jag vid femton års ålder kunde ha...dött.
–Då är du med? –Ja, jag är med.
Bra. Då firar vi.
Det är Samantha.
Och du hette Zooey, va?
Coolt namn. Har du sett filmen "Killing Zoe"?
Jag sa att jag gillar ditt namn.
–Din skit... –Används inte datorer till sånt där?
Det är bara idioter och terrorister som har solbrillor inomhus.
Jag behöver en redaktör till min uppsats. Vad tror du?
–Vad skulle ämnet vara? –Fruktan.
Vi ska jaga odjuret. Hitta källan till folks mörkaste fruktan.
Avslöja mörkret bakom dörren?
Jag är med.
STUDIE I FRUKTAN
Filmade intervjuer om folks innersta fruktan.
–När hade du din första mardröm? –Den första mardröm jag minns...
Jag avskyr fuktighet. När man spiller ut ett glas–
–och servetten blir genomvåt, som en köttig massa.
–Har du nånsin blivit rånad? –Har du nånsin sett någon dö?
Vad är ditt starkaste minne av fruktan?
–Det började som en svampinfektion. –Jag tror inte på nånting.
–Men så kom en varutsöndring. –Människan tror att hon är Gud.
När min lillasyster föddes sprack morsans vagina upp typ åtta cm.
Hon fick sys ihop med värsta taglet. Jag var tio år.
–Då svor jag att aldrig skaffa barn. –Kan vi sluta här?
Det var en mask som hade krupit upp när jag badade i en sjö.
Och mina pubeshår började bilda nån sorts ostmassa.
Då har vi nog vad vi behöver.
Vet du att vi har gått fem kurser ihop?
Fem. Och det här är vår första måltid ihop.
Det där är ingen måltid utan en botanisk trädgård.
Jag beklagar om jag förolämpar er med min fiberkost, herr Hjärtinfarkt.
Det är så gott...!
Jag gillar inte kött, bara.
Din burgare får mig att vilja spy.
Vad äckligt! Verkligen tjusigt.
Första måltiden efter två år.
Ärligt talat är du en av de som jag talar mest med.
Wow, vilken förlorare du är.
–Vad är det? –Det är inte bra nog.
"Jag är rädd för spindlar, clowner, Musse Pigg." Vem bryr sig?
Jag tror inte på nånting.
Piper den där när du ska skita?
–Ge hit den. –Nej.
–Ge hit klockjäveln, Stephen. –Du får den inte.
Är ni två år, eller? Kom igen.
–Ditt jävla svin! –Sluta!
Intervjua mig.
–Va? –Jag vill bli intervjuad.
Jag växte upp i en liten stad utanför New York.
Mamma jobbade på traktens mataffär, och pappa...
Pappa jobbade på en köttfabrik ungefär tre mil utanför stan.
De slaktade boskap där–
–och försåg våra marknader med majsuppfött nötkött.
Han jobbade sena kvällar.
När han kom hem låg mamma alltid och sov.
Jag låg där i sängen och...
...hörde honom gå fram till dörren till mitt rum.
Jag vet inte om mamma bara låtsades vara ovetande–
–eller om hon helt enkelt var för svag.
Du behöver inte göra det här.
Men...
Det jag minns tydligast var...
...hur han luktade när han kom hem från jobbet.
Det var en tung, metallisk lukt–
–som han tog med sig hem från fabriken.
Som varmt blod på gräs.
Som kallt fett i frysarna.
Jag kan knappt titta på kött, och än mindre äta det.
Jag får ta järntillskott hela livet.
Så ska det se ut! Ett äkta jävla nattsvart trauma!
Jag har visat min, nu får ni visa era.
Kom igen, Quaid. Hur blev du sabbad av dina päron?
Du, jag stannar här i natt. Jag har missat sista tåget.
Vakna! Han är här, Stephen!
Quaid! Vad är det? Hur är det med dig?
Du, vad är det?
Bara en dröm.
–Det lät inte som bara en dröm. –Det var inget. Gå och lägg dig igen.
Nej. Du känner till i princip allt om mitt liv.
Men jag vet ingenting om dig.
Mina föräldrar dödades när jag var sex.
De blev mördade framför ögonen på mig.
Dräpta med yxan från pappas verktygsskjul.
De tog aldrig den som gjorde det.
Jag vet inte hur jag kom undan.
Jag sprang och sprang...
Jag har egentligen aldrig stannat.
Säg inget till nån, Stephen.
–Lova det. –Jag lovar.
Hej, otäcking.
–Quaid sökte dig igår. –Vad ville han?
Han frågade om jag ville stå modell.
–Vad svarade du? –I helvete heller! Fast artigt.
Men ett tag trodde jag att han skulle övertyga mig.
–Vad är det här? –Terapi.
1 200 dollar på Craigslist.
–Varför har du köpt den? –Det vet du. Den är till dig.
Leta upp odjuret. Kör när du är redo, inte tidigare.
Kom, jag tror att vi har en bra en idag.
Joshua? Vad är ditt starkaste minne av fruktan?
När jag var sex blev jag påkörd av en bil.
Av hjärnskakningen blev jag döv i tre år.
Så jag gick från att vara...
...en normal grabb till att vara helt avskuren från världen.
När det blev riktigt jobbigt bad jag en bön som mamma lärde mig.
"Gode Jesus" nånting.
"Se på detta lilla barn." Det var den sortens grej.
Jag minns inget mer. Jag har inte behövt den på ett tag.
Och en dag kom hörseln tillbaka.
Och fortfarande är det så att när jag hör ett ljud–
–och tjutet i öronen kommer tillbaka, så...
Bara att tala om det...
...för med sig tillbaka en känsla av fruktan.
Det är väl det värsta.
Man lever med föreställningen att det som gör en mest skräckslagen–
–kan komma tillbaka när som helst.
Hej. Kan du sitta för mig imorgon? Samma betalning som vanligt.
Jag är upptagen.
Fråga nån av de andra tjejerna.
Det här är din mor.
Jag har en överraskning åt dig. En nödvändighet.
Vad snygg!
Den är nästan oförstörbar. Åtminstone stöt– och vattentålig.
Tack, Cheryl.
Om du vill att jag ska intervjua för skräckstudien så kan jag göra det.
Kan du? Okej.
Jag försöker ordna nåt.
Jag hade hoppats att bara du skulle göra det. Det skulle kännas tryggare.
Visst.
–Jag kan komma förbi efter plugget. –Bra.
–Är det här din familj? –Ja. Mamma och mina storasystrar.
–Söta, va? –Ja. Precis som sin syster.
Ska vi sätta igång?
Jag minns tydligt min första dag på dagis.
Jag hade på mig en ljusblå klänning.
Efter mindre än tio minuter frågade nån vad det var med mitt ansikte.
Då förstod jag att jag hade nåt att skämmas för.
Du har inget att skämmas för.
Stephen... Du ska ju föreställa opartisk.
Det hade kunnat vara värre än ett födelsemärke.
Men det är svårt att bortse från när jag ser mig i spegeln.
Eller när jag ser på mina systrar.
Vad den där pojken frågade mig när jag var fem–
–är vad folk vill fråga mig varenda dag.
Och varje gång jag träffar någon för första gången blir jag fem år igen.
Jag är ledsen att du har behövt gå igenom det.
Får jag visa dig en sak?
Något som det krävs mycket av mig att göra.
Nånting som jag inte visar många.
Abby...
–Jag kan inte. –Varför?
Mitt hjärta är nån annanstans just nu.
Vad betyder det?
Gå härifrån bara. Snälla du.
Gå och hämta kameran bara, du behöver inte prata med henne.
–Varför satte du inte på henne? –Jag känner inte så för henne.
–Du är rädd att Cheryl får veta. –Det har inget med det att göra.
Då kan jag visa henne bandet, då?
Kan du lägga ner?
Du, Cheryl har en hel del i bagaget.
Jag vill inte se dig råka illa ut.
Eller att du pissar i brunnen.
Det är ett skolprojekt, Quaid. Vi botar inte cancer direkt.
Är det bara ett skolprojekt för dig?
Du vet vad jag menar.
–Vi är vänner, eller hur? –Ja.
Så självklart hjälper jag dig.
Jag hämtar kameran och slänger bandet. När jag har sett det.
–Nåt mer? –Ja.
–Jag tar bilen imorgon. –Skönt att höra.
Jag vet att du hade tänkt dig en katarsisk utmaning–
–men det är faktiskt bara en bil.
Jag vet, det är bara en bil. När man försöker få sätta på en brud.
Håll käften!
–Vill du ha bandet? –Nej.
–Du är sexig, vet du det? –Nej, det är jag inte.
Varför?
Sexighet är en massa saker.
Det är kort kjol och höga klackar.
Det är morgonandedräkt och rufsigt hår.
Det är smutsen efter en lång garagestädning.
Det är vinterjackan som döljer allting utom ögonen.
Det unika är sexigt.
Så...kan du sluta tycka synd om dig själv?
Kan du måla mig? Som om jag vore normal?
Din jäkla galning!
Slicka mig. Snälla.
Drömde du en mardröm?
Vad är ditt starkaste minne av fruktan?
Mitt liv är en labyrint.
En karta över virrvarret finns ingraverad i mina ansiktsuttryck.
Tack.
Vilket är ditt starkaste minne?
Det vi gör kan ge ett svar.
Ett botemedel som inga mediciner–
–eller kvacksalvande terapi kan mäta sig med.
Men ibland blir jag modfälld.
Jag kanske inte är tydlig nog.
Jag kanske måste vara uppriktig och säga vad jag vill.
Vad vill du?
Jag vill att din själ öppnas för mig.
Utfläkt som en dissekerad bäver, så att jag kan utforska dess skrymslen.
Den sista! Jag har med mig öl. Vi måste bli klara ikväll.
–Hur många köpte du? –Ett sexpack. Men alla är till mig.
Hit med en öl nu.
Jag satt inomhus under större delen av en tjugoårsperiod. I mammas hus.
Jag fick diagnosen agorafobi.
Så du gick aldrig hemifrån?
Hur skaffade du sånt som mat och toalettpapper?
Jag var helt beroende av mamma, och jag började hata henne.
Hon var källan till allt som var vidrigt i mitt liv.
Men hon var min enda vän.
Hon dog när jag var 21 år. En hjärtattack.
Jag sa inget till nån. Jag ringde ingen. Jag klarade inte av det.
Men efter tre veckor kändes lukten, och grannarna ringde ambulans.
Efter det kom de och tittade till mig ganska ofta.
Det var tur, för den dan jag försökte begå självmord så hittade de mig.
Kan du tänka dig att berätta om det?
Jag ska mig i halsen med ett rakblad.
Jag var död under fem minuter.
Det är därför jag är här.
För tre år sen kunde jag inte gå ut.
Nu ligger världen för mina fötter, för när jag kom tillbaka–
–kom jag tillbaka helt utan fruktan.
Du ljuger!
Du kommer inte hit och ljuger om att du saknar fruktan!
Vad fan sysslar du med?!
–Släpp mig! –Det är ju bara smink, för fan!
Jävla skitstövel!
–Jag ville göra en snygg intervju. –Det är ingen dokusåpa!
–Dra åt helvete! –Du med!
Är du fullkomligt galen?
Man kan inte bara hoppa på nån så där.
–Jag hade ju rätt. –Vem bryr sig?
Vad spelar det oss för roll? Jag vill inte bli gripen för misshandel.
"Vem bryr sig"?
Vem bryr sig? Det är ju bara ett skolprojekt, eller hur?
Just det.
Det är inget jävla skolprojekt! Jag skiter i er jävla uppsats!
Quaid? Stanna, snälla du.
–Cheryl? –Lämna mig ifred.
Fick du sätta på henne, eller?
–Hur låter hon när hon kommer? –Det räcker.
Hon är säkert tyst av sig. En som låter det stegras i fittan.
Det du just gjorde... Du ger ju fan i det!
Tur att jag inte försökte ta din klocka.
Cheryl, det är Stephen. Jag betalar för dina saker. Ring upp mig.
Snyggt jobb, Grace. Ett jävla B plus. Kessler slog mig.
–Vad menar du? –Uppsatsbetygen är uppsatta.
Förlåt. Jag gjorde nånting skitdumt.
Jag är skitdum, jag vet det.
–Varför lämnade du in filmen? –Jag kunde inte låta er få underkänt.
Jag hade säkerhetskopior, utan den sista intervjun så klart.
Jag betalar för all utrustning.
–Ja, det ska du göra. –Jag lovar.
Hoppa in och låt mig be om ursäkt nu.
Stephen, jag vill att vi slutför vår skräckstudie.
Vad snackar du om? Du har ju redan lämnat in den.
Jag talar inte om vad vi har gjort, utan om vad vi har kvar.
Jag kan göra det ensam, men det vill jag inte.
Uppsatsen är färdig. Jag är färdig.
Fortsätt du, om du vill. Det var ju ändå din idé.
–Så vart ska vi? –Till gränsen.
Wow, vilken bra ursäkt. Stanna.
–Drick. –Nej tack. Stanna.
–Är det här nån sjuk lek? –Det är ingen lek. Det är livet.
Du måste möta din fruktan och leva.
Har du aldrig undrat hur din bror kände innan han tappade kontrollen?
Nej. Jag undviker att tänka på sånt, som alla förnuftiga individer gör.
Tänker du köra in i en vägg? Ska det lära mig en läxa om livet?
Man vet aldrig. Det kanske finns en lösning i den sista stunden.
En resolution. En utväg.
–En väg ut från vad? –Fruktan.
Låt den svepa med dig.
–Du kan inte kontrollera allt. –Jo, det kan jag! Stanna!
Kom igen, Stephen.
Förlåt. Jag är full.
Hoppa in så jag kan köra hem dig.
Dra åt helvete.
Jag behöver hjälp!
Jag behöver hjälp.
Fan också...
Vad gör du här?
Jag kom för att försöka rädda nåt av innehållet på hårddisken.
Här nere?
Jag letade efter en glödlampa.
Om det verkar som vansinne måste det vara det, eller hur?
Visst är det så du tänker?
Jag vet inte vad jag tänker.
–Jag går. –Fråga vad jag vill.
–Nej. –Kom igen. Fråga.
Vad vill du?
Att vi går vidare med vårt projekt.
Cheryl här. Lämna ett meddelande.
Hej, Cheryl. Det är Stephen.
Jag har inte träffat dig på en vecka.
Jag ska inte krångla till det, jag vill bara snacka.
Ring mig.
Hej.
Jag åker hem över lovet, och vi har inte sagt hejdå.
Jag ville inte skiljas som ovänner.
Det är nån konstig film på skolkanalen.
Den visas på varenda tv i skolan.
...att jag skulle behöva skämmas resten av livet.
Vad är det för fel på mitt ansikte?
DET HÄR ÄR DIN VERKLIGHET
DU BLIR ALDRIG NORMAL
Abby!
Du kom.
Tack för att du kom. Jag insåg att vi borde ha ställt fler frågor.
Din intervju var så fängslande att jag inte ville lämna nåt åt slumpen.
–Är inte Stephen och Cheryl här? –De kunde inte. Nåt att dricka?
–Jack Daniels och cola? –Gärna.
Med is, va?
Häftig samling. "Äcklet" av Jean–Paul Sartre...
Jag har läst "Inför lyckta dörrar", men den här ska vara bättre.
Bra, du är vaken. Jag började bli trött på att vänta.
Kan du höra mig?
Kan du höra mig?!
Nej...
Jag tror nog att du hör.
Snälla... Du har bevisat vad du ville. Jag är rädd.
Ta bort dem.
Ta bort den här från huvudet på mig.
Du ser ut som en idiot. En rymdgubbe.
Jag vet inte vad jag tänkte på.
Tack. Förlåt mig.
Nej...!
Vad har jag gjort?
Förlåt! Skjut mig inte!
Nej, nej...!
Mamma!
Du... Finn tröst i det här.
Du stod inför odjuret. Odjuret vann.
–Hallå? –Stephen?
Abby. Var är du?
Skulle du tycka om mig om jag vore söt? Som mina systrar?
Vad snackar du om?
Säg var du är nånstans.
Var är du?
Herregud... Ring 911!
Abby? Ring efter ambulans!
Ring ambulans, för helvete!
Gud som haver barnen kär, se till mig som liten är.
Ha medlidande med min enkelhet.
Låt mig komma till Dig. Då blir allt bra.
–Hur är det med den okände? –Inget nytt från polisen.
–Han verkar rätt knäckt. –Nej, han märker knappt läkarna.
Färdigt.
Joshua... Vad är ditt starkaste minne av fruktan?
Quaid! Möt odjuret!
Det var du som gjorde så mot henne!
Kom ut! Jag låter dig inte komma undan!
Vill du möta odjuret? Möt mig!
Din far.
Abby ligger på akuten.
Hon ligger på akuten, Quaid! På grund av dig.
Kom ut med dig, för helvete!
Tror du att du kan skrämma mig?
Släng bort yxan. Gå ner på knä.
Hej.
Jag har nånting att visa dig.
Ett resultat från vårt skolprojekt.
Det har blivit mycket mer givande.
Det är biff. Lättsaltad, väl tillagad.
Vad fan har du gjort?
Cheryl?
Hjälp!
Cheryl? Cheryl?!
Hon är inte kvar här, jag har redan släppt henne. Jag lovar.
Jag ville bara visa dig studiens nästa fas.
Jag börjar få resultat.
Jag mår mycket bättre. Mardrömmarna är som bortblåsta.
Hon trodde nog att hon kunde vänta ut mig.
Hon hatade lukten till och med.
Och alla minnen av fadern kom säkert forsande tillbaka...
Hur länge höll du henne inlåst?
Tills jag hade fått rätt.
–Hon ser sjuk ut. –Det är hungern.
Det har gått ett och ett halvt dygn.
Nu börjar sprickorna visa sig. Här börjar fruktan.
Hon förbannade alltid mig efter en konfrontation med köttet.
Släpp ut mig!
Quaid! Vad gör du? Varför håller du på så här?
Jag tänker inte göra det.
Jag tänker inte ge dig det du vill ha.
Jag är inte ens hungrig längre.
Jag dör hellre än äter ditt jävla kött.
Sen började hon hallucinera. Små mentala tics.
Hon trodde att hon kände saker i håret eller i nacken.
–Det där köttet ser... –...vällagrat ut?
Det är varmt i hennes lilla rum.
Och det finns några flugor därinne.
De hittade köttet och la sina ägg.
–Ingick det också i planen? –Ja.
Det är ju kruxet.
Ju längre hon väntar, desto värre blir det.
Du är sjuk.
Du är bara en jävla sadist.
Ditt jävla svin!
–Hur lång tid har det gått? –Fem dagar. Sex.
Sex dagar?
Quaid?
Förlåt, Quaid.
Förlåt.
Vad det än är jag har gjort...
...så ber jag om förlåtelse.
Släpp ut mig, bara. Snälla...
Förlåt.
Det förvånade mig hur plötsligt hon gav upp.
Hon satt i mitten av rummet och åt upp allt utom benet.
Vart gick hon?
Hon gick nerför trapporna och drack flera glas vatten.
Sen satt hon still i tre–fyra timmar, sen fick hon potatis, sen gick hon.
Du ljuger! Var är hon?
Leta igenom huset om du vill.
–Vem har du med dig?! –Ingen. Släpp mig nu!
Att bevittna dödsskräcken, hur den yttersta fruktan kröp in...
Det var gränsen.
Någon har skrivit att ingen kan veta något om sin egen död.
Men att veta mycket om andras död–
–och se de trick själen använder för att undvika den bittra sanningen...
Det var en fingervisning om dödens natur, eller hur?
Som kanske i viss mån kan förbereda en för sin egen död.
Att uppleva en annans skräck var det bästa sättet att möta odjuret.
Stephen...!
Få se hur hungrig du måste vara för att klara det där.
Text: Magnus Lässker www.sdimediagroup.com